Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫מה זה?‬
‫אתה לא יודע מי אני?‬
‫אני דורש שתפתח את השער!‬
‫תעשו כמוני, כולם.‬
‫בהקפדה, בדיוק ככה.‬
‫טוב, הרימו את הדפים.‬
‫וקשקשים, קצת עשב, עננים.‬
‫מורה טיפשה, לעזאזל.‬
‫היי, אימא.‬ ‫-היי, מתוקה.‬
‫היי, אבא.‬
‫הנה אתה. רעב? רוצה חטיף?‬
‫היי, אבא.‬ ‫-מה למדת?‬
‫למדנו על דרקונים.‬
‫אימא שלך שכחה אותך...‬ ‫-די, ג'ימי. לא יפה.‬
‫אתה יודע שהם רק שניים.‬ ‫היא עושה כמיטב יכולתה.‬
‫אני לינה.‬
‫אני דין.‬
‫תוכל ללכת הביתה איתי.‬
‫אבא שלי תמיד מאחר.‬
‫אני אתפוס אותך!‬
‫איזה?‬ ‫-זה.‬
‫עופי, קלאקי!‬
‫אחזור אליך.‬
‫לא, מכפילים קודם את העליון בתחתון.‬
‫בואי, קופיפה קטנה. למעלה.‬ ‫-ביי, דין!‬
‫חם!‬
‫- לינה, דין -‬
‫- קלאקי , 5 בספטמבר - 18 ביוני -‬
‫איחרת!‬ ‫-נכון. אספתי את כל הדברים!‬
‫קשקשים. גלגיליות!‬ ‫-זה אולי...‬
‫למקומות, היכון, עפיפון דרקון אדיר!‬
‫כנראה שזה לא עבד.‬
‫בוא נבטיח להיות החברים הכי טובים לנצח.‬
‫לנצח חברים,‬
‫שנה אחר שנה,‬
‫כך אנחנו בזאת נשבעים.‬
‫בואי, הולכים.‬
‫אבל, אבא...‬ ‫-לינה, דיברנו על זה כבר.‬
‫אני צריכה ללכת, דין.‬
‫אבל תיקנתי את העפיפון שלנו.‬
‫בואי, לינה.‬
‫להתראות, ילדון.‬
‫ביי, דין.‬
‫הביטי קדימה, נהנה.‬
‫יהיו לנו חיים טובים יותר‬ ‫וכל זה צריך להישאר מאחור.‬
‫טוב, הבא בתור.‬
‫רחוב גאו שווה 235.‬
‫משלוח!‬ ‫-תודה!‬
‫על לא דבר!‬
‫משלוח! יום טוב!‬ ‫-תודה!‬
‫משלוח!‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫משלוח!‬ ‫-תודה.‬
‫וויי!‬
‫דין? תיזהר.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫וויי, חבר ותיק...‬
‫אחי, שים לב איך אתה נוסע.‬
‫תיקח לי את השיעורים?‬
‫למה אתה עובד ככה? החסרת שבועיים כבר.‬
‫אני צריך עוד כסף למשהו שאני עובד עליו.‬
‫משהו? רגע, זה קשור לבחורה ההיא?‬
‫מה? לא.‬
‫אולי.‬
‫כן, אבל זה יום הולדתה‬ ‫ואני מכין משהו מיוחד.‬
‫אז תרשום לי את השיעורים, בבקשה?‬
‫אכין במקומך שיעורים במשך שבוע.‬ ‫-טוב.‬
‫תודה. אין כמוך.‬
‫כל כך חכם וגם כל כך טיפש.‬
‫משלוח אחרון.‬
‫הלו?‬
‫הלו!‬
‫מישהו הזמין מרק כופתאות?‬
‫הלו?‬ ‫-היכנס.‬
‫הדלת נעולה.‬
‫אני יודע.‬
‫טוב, אז פשוט...‬
‫אלך מסביב.‬
‫אתה הזמנת מרק כופתאות?‬
‫אני אל.‬
‫בסדר...‬
‫אבל אתה הזמנת...?‬
‫ובחרתי בך! כי לבך טהור.‬
‫אני משתדל להיות ידידותי‬ ‫ולשמור על חמישה כוכבים.‬
‫אז, תשלם במזומן?‬
‫קח את זה.‬
‫יש בו כל מה שאתה צריך.‬
‫האמת, אני צריך 7.35 דולר...‬
‫אתה מעז להתנגד לרצון האלים?‬
‫בערך...‬
‫כן?‬
‫יודע מה? זה עליי, טוב?‬ ‫אני חייב לרוץ, אז...‬
‫תודה על קומקום התה ויום טוב.‬
‫רגע. רוטב חריף.‬
‫תודה. זה לא אותו דבר בלי רוטב חריף.‬
‫אתה לא אמור ללכת?‬
‫רגע, השעה חמש?‬
‫איך זה שהייתי פה שעה? אני חייב ללכת!‬
‫אל תסגרו, בבקשה!‬
‫- משלוחים -‬
‫- חליפות נומני -‬
‫ילד, תהיה מציאותי.‬
‫- חליפוט נו-מאני -‬
‫רגע!‬
‫טוב, תודה על העזרה!‬
‫היי!‬ ‫-אמך מחפשת אותך.‬
‫אני יודע!‬
‫מים.‬
‫די-7 למט!‬
‫נתראה הערב.‬
‫אמרתי, "אם אינך אוהב שום, תאכל משהו אחר!‬
‫כמו מפית!"‬
‫היי, אימא. הנה המצרכים שרצית.‬
‫תראו מי כאן! איחרת.‬
‫שוב.‬
‫נשארתי מאוחר בקבוצת הלמידה, כרגיל.‬
‫רגע!‬
‫תאכל. מזון למוח שלך.‬
‫תודה. אקח את זה פנימה‬ ‫ואוסיף מנה של חשבון.‬
‫תראו אותו, בוגר ועובד קשה.‬
‫לדין הקטן יהיה תואר מכללה. היית מאמינה?‬
‫הלוואי שהבן שלי היה מחויב כל כך.‬ ‫-איזה ילד טוב.‬
‫משתדל.‬
‫אני נכנס ל...‬ ‫-אני שמח בשבילך, ילדון.‬
‫העתיד שלך מובטח.‬
‫משרה קבועה, משכורת גדולה!‬ ‫-מקרר חדש ונוצץ.‬
‫מכונית נחמדה.‬ ‫-ומסך שטוח. גדול!‬
‫די, תפסיקו להסיח את דעתו.‬
‫יש לו עבודה.‬ ‫-דין, אני כבר מגיע.‬
‫כן, כל כך הרבה עבודה. כדאי שאתחיל...‬ ‫-דין!‬
‫הנה שיעורי הבית.‬
‫המורה אמר שאם לא תגיע‬ ‫לשיעור אחד לפחות בסמסטר הזה,‬
‫הוא יכשיל אותך.‬
‫היי, גברת דין. גם אם תשחק אותה בבחינה...‬
‫שוב.‬
‫מצטער.‬
‫ידעתי! הברזת מבית הספר ושיקרת לאמך!‬
‫מה עשית? התבטלת באיזה אינטרנט קפה?‬
‫הייתם מאמינים?‬ ‫-איזה ילד רע.‬
‫זה לא עוזר!‬
‫אימא...‬ ‫-למה לעשות זאת?‬
‫אתה תלמיד טוב. זה יהרוס את עתידך!‬
‫נכון. הלך התואר.‬ ‫-זה לא עוזר!‬
‫אני רק...‬ ‫-רק מה?‬
‫עבדתי קצת מהצד.‬
‫עבדת מהצד?‬
‫יש לך עבודה אחת ויחידה וזה ללמוד!‬
‫כן, אבל...‬ ‫-אבל מה?‬
‫מה יכול להיות חשוב יותר מלימודים?‬
‫שום דבר, אימא.‬
‫שום דבר.‬
‫זה נשמע עסיסי.‬ ‫-מה הוא אמר? אני לא שומע כלום.‬
‫זה לא עוזר!‬
‫דין, אני אמנם נוקשה...‬ ‫-את צודקת, אימא.‬
‫את צודקת.‬
‫זה המקום?‬
‫זו בטח טעות.‬
‫מה מחפשים שוב?‬ ‫-בפעם המיליון, קומקום תה!‬
‫תפתח את הדלת.‬
‫ערב טוב, רבותיי.‬
‫אין כניסה למתחם.‬
‫אני יכול לעזור?‬
‫כן, אני מאמין שאתה יכול.‬
‫עצור! עצור שם.‬
‫ידיים גלויות.‬
‫אני חושש שזה לא יקרה.‬
‫אתה ראשון.‬ ‫-טוב, אדוני.‬
‫אתה עצור.‬ ‫-חכה רגע.‬
‫אתקן את זה אחר כך.‬
‫היא מאחרת שוב.‬
‫בסדר.‬
‫מה? הדבר הישן הזה.‬
‫יפה מאוד,‬
‫תראו מי החליטה לבוא.‬
‫התחלתי להיות מובן מאליו, מה?‬
‫אני צוחק.‬
‫אז, מה דעתך על החליפה?‬
‫מספיק טובה למסיבת יום ההולדת‬ ‫של לינה וונג המפורסמת?‬
‫יופי.‬
‫גם אני חושב כך.‬
‫בסדר, דין, מחר היום הגדול.‬
‫איך אעשה את זה? מה אגיד?‬
‫מזל טוב, זה חברך הטוב דין!‬
‫לא, זה חזק מדי.‬
‫ערב טוב, לינה.‬
‫התרשי לי לנשק את ידך?‬
‫בחייך, אל תהיה מלחיץ, דין.‬
‫כן, בטח, אני ארקוד איתך.‬
‫תגידי, את נראית מוכרת.‬
‫הבאתי מתנה.‬ ‫עדיין אוהבת עפיפונים, נכון?‬
‫מה הקטע שלי? ברור שכן.‬
‫בסדר, פשוט תירגע.‬
‫תהיה כן.‬
‫היי, לינה. מזל טוב.‬
‫אני רק רוצה לומר,‬
‫שעבר הרבה זמן ו…‬
‫אני מתגעגע אלייך. מה?‬
‫אוי לא. אלוהים.‬
‫אני יכול לתקן את זה. נו, באמת!‬
‫מה חשבתי לעצמי?‬
‫לא!‬
‫- המגדלים, מגורי יוקרה -‬
‫אני בטח נראה משוגע.‬
‫רק ש...‬
‫אני לא יודע מה עוד לעשות.‬
‫אני רואה את כל חיי פרושים לפניי‬
‫ואני עושה ככל יכולתי.‬ ‫אני מנסה להסב גאווה לכולם‬
‫אבל אני כל הזמן מרגיש שמשהו חסר.‬
‫הלוואי ש...‬
‫הלוואי שיכולתי לקיים את ההבטחה שלנו.‬
‫התה מוכן.‬
‫רגע, מה? התה מוכן?‬
‫טוב, זה היה...‬
‫ברכות, אדון אדיר!‬
‫השמיים נפתחו, משאלותיך יתגשמו,‬
‫כי אני הוא לונג זו!‬
‫בן איכרים.‬
‫טוב, זה יהיה קל.‬
‫אני יודע מה אתה חושב.‬
‫"האם עיניי מטעות אותי?‬ ‫דרקון משאלות כל-יכול וקסום!‬
‫זה אמיתי?‬
‫קסם הוא דבר אמיתי?"‬
‫כן.‬
‫זה אמיתי.‬
‫סגרנו את הפינה הזאת ונעבור לחלק החשוב.‬
‫אני... מת?‬
‫סבתא! זה דין!‬
‫נפלתי מהגג. אני בא אלייך!‬ ‫-לא.‬
‫לא, אתה חי לגמרי.‬
‫אני דרקון משאלות קסום‬
‫שיגשים שלוש משאלות לבעל הקומקום הזה.‬
‫ואתה, אדוני, האדון שלי!‬
‫אז קדימה, תבקש משאלה!‬
‫טוב, עבדתם עליי. איפה המצלמות הנסתרות?‬
‫בדיחה טובה, חבר'ה.‬ ‫-בדיחה?‬
‫זו הולוגרמה או משהו?‬ ‫-אני מבטיח לך שלא.‬
‫אתה רוצה חליפת שריון עשויה מזהב טהור?‬
‫כך יהיה.‬
‫אתה רוצה להיות חזק כמו אלף איש?‬
‫כך יהיה.‬
‫הכרכרה הטובה ביותר בממלכה?‬
‫היא שלך!‬
‫כנפיים של נץ!‬
‫או רגליים של ג'ירפה. נעים למעלה, נכון?‬
‫או כל דבר אחר‬
‫שהלב שלך חפץ בו.‬
‫אני שוקל לפתוח מקום שמוכרים בו חיות.‬
‫חנות חיות מחמד.‬
‫תמכור כלבי צ'או צ'או? הם כלבים טובים.‬
‫איש לא ימכור דבר אם לא נמצא את הקומקום.‬
‫בכל פעם שאני מנסה לנהל שיחה קלה,‬
‫אתם יורדים עליי.‬
‫אז אתה דרקון משאלות?‬
‫כן.‬
‫וכמה משאלות אני מקבל?‬
‫שלוש משאלות.‬
‫איך אתה נכנס לקומקום הזה?‬ ‫-קסם. קומקום תה קסום.‬
‫הוא קטן. בן כמה אתה?‬
‫זה לא...‬ ‫-מאיפה באת?‬
‫עליך רק לדעת...‬ ‫-הזרועות שלך קטנות.‬
‫למה אתה ורוד ולא ירוק?‬ ‫הפנים שלך רכות. נעים לגעת.‬
‫אתה יכול לנשוף אש?‬
‫טוב. תשמע, בן איכרים.‬
‫אין לי זמן לשאלות‬ ‫ולא באתי כדי להיות חברך...‬
‫את החברות שלי צריך להרוויח‬
‫ואתה לא טוב בזה במיוחד.‬
‫תקשיב טוב.‬
‫כל דרקון חייב לשרת עשרה אדונים‬
‫לפני שמותר לו להיכנס לעולם הרוחות.‬
‫ואתה האחרון.‬
‫הייתי תקוע בקומקום הזה אלף שנה.‬
‫אז אני רוצה לסיים כמה שיותר מהר.‬
‫הבהרתי את עצמי?‬
‫צר לי, בחור צעיר,‬ ‫אבל אני צריך את קומקום התה הזה.‬
‫אני חושב שהוא שלו.‬ ‫-רק בעל הקומקום יכול לראות אותי.‬
‫טוב, אני בטוח שהוא לא יחסר לו.‬
‫אין מצב. אני מצאתי אותו.‬
‫לא טוב.‬
‫הלוואי שידעתי להילחם.‬
‫בוא לכאן!‬
‫זה קומקום תה טוב.‬
‫מה…?‬
‫לא. לא התכוונתי לזה. אני חוזר בי.‬
‫תן לי את זה.‬
‫קומקום!‬
‫תן לי את הקומקום הזה מיד!‬
‫שברתי דלת בבעיטה.‬
‫תן לי! שלי!‬
‫מעצבן שכמוך!‬
‫אין אף אחד בבית?‬
‫סיימתי‬
‫לבקש בנימוס.‬
‫אתה אומר לי שנער מתבגר‬ ‫הביס שני גברים בוגרים?‬
‫ובכן...‬ ‫-שלושה גברים, למעשה.‬
‫2.5.‬ ‫-היית צריך ראית אותו.‬
‫אלף אגרופים בדקה, בעיטות לכל עבר.‬
‫מעולם לא ראיתי כל כך הרבה זרועות ורגליים!‬
‫זה לא טוב.‬
‫הילד יודע מה יש ברשותו.‬
‫אדוני, אם יורשה לי לשאול,‬
‫מה יש ברשותו בדיוק?‬
‫זה לא עניינך. אני משלם לך כדי למצוא אותו.‬
‫תתרכז רק בזה.‬ ‫-לא שילמת לנו דבר.‬
‫אשלם כשהקומקום יהיה בידי,‬ ‫מעבר לכל חלומותיך הפרועים!‬
‫אתה מבין?‬
‫סליחה על אי היכולת, אדוני.‬
‫אבל הילד השאיר משהו מאחור.‬
‫אנחנו נמצא אותו. זה רק עניין של זמן.‬
‫דין, קום, עכשיו!‬ ‫-מה דעתך על בעיטה לפנים?‬
‫אמרתי, קום!‬
‫האוכל על השולחן.‬
‫תודה, אימא.‬
‫איזה חלום מטורף.‬
‫דין, אעבוד עד מאוחר היום.‬
‫אז שאריות לארוחת ערב, טוב?‬
‫מעולה.‬
‫אז, שאריות לארוחת ערב.‬
‫כן.‬
‫שאריות.‬
‫נעליים מטופשות.‬
‫היי, אימא, לו יכולת לבקש כל דבר,‬ ‫מה היית מבקשת?‬
‫דין, למה השאלות המטופשות? תאכל.‬ ‫-טוב.‬
‫אבל ברצינות, אימא.‬
‫לו יכולת לבקש כל דבר בעולם.‬
‫בית גדול בכפר?‬ ‫-דין, דיברנו על זה אתמול.‬
‫אני רוצה שתתרכז בעתיד שלך.‬
‫זה מה שאני מבקשת.‬
‫אני חושב על העתיד שלי יותר מאי פעם בחיי.‬
‫יופי.‬
‫תזדרז, שלא תאחר.‬ ‫מה? אני מכירה את הפרצוף הזה.‬
‫איזה פרצוף?‬
‫לך לביה"ס. תפסיק לתכנן דברים.‬
‫הלו? יצור דרקוני?‬
‫אתה בפנים?‬
‫כל הכבוד, בן איכרים.‬
‫גמרנו עם אחת, נותרו שתיים.‬ ‫נסיים עד הצהריים.‬
‫מה עשית? מאין לי קונג פו?‬
‫בבקשה. ביקשת להילחם‬ ‫והפכתי אותך למאסטר קונג פו.‬
‫לא ביקשתי... היי, זה לא הוגן.‬
‫אמרת "הלוואי".‬
‫אז נתקעתי עם כוחות קונג פו‬ ‫רק כי אמרתי "הלוואי"?‬
‫מגניב.‬
‫כן, מגניב מאוד.‬
‫אז למשאלה השנייה.‬
‫אמליץ על המשאלה הכי מבוקשת.‬
‫ערימה עצומה של זהב!‬
‫חזור אחריי. הלוואי ש... אתה לא מדבר.‬
‫ערימה עצומה... מוזר, אינך אומר דבר.‬
‫היי, אל תדחק בי!‬
‫אתה בטח טיפוס של כובש.‬ ‫אני רואה את הרצח בעיניך.‬
‫זה קל. תבקש לעצמך צבא אישי!‬
‫למה אני צריך צבא?‬
‫אתה פשוט למדי, נכון?‬
‫אל תדאג. הנה משהו שאיכרים תמיד אוהבים.‬
‫אוכל לאפשר לך לדבר עם אדם אהוב‬
‫שנמצא בצד השני של סין!‬
‫אני אדם אהוב.‬ ‫אני לא שומע אותך כי אתה רחוק.‬
‫יש כאן חומה. זה מגניב, אבל...‬
‫כלומר, כמו טלפון נייד?‬
‫מה הקסם האפל הזה?‬
‫איפה התזמורת הקטנה?‬
‫איך הם נכנסים לקופסה הזאת?‬
‫שתי משאלות. כל מה שאני רוצה.‬
‫יום ההולדת.‬
‫אני יודע מה לבקש.‬
‫רגע, משאלה?‬
‫כן, משאלה.‬
‫מצוין.‬
‫ציפור ענקית מברזל?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫רוכב על דרקון המשאלות שלי. צא!‬
‫מה עכשיו?‬ ‫-אם אסור לי לרכוב עליך,‬
‫נתפוס אוטובוס.‬ ‫-"אוטובוס"?‬
‫זו חיה כלשהי?‬
‫רגע, כמה זמן היית בקומקום?‬
‫לא יודע, שושלת צ'ינג עדיין שולטת?‬ ‫-לונג!‬
‫איך נכנסת לשם, קטנצ'יק?‬
‫אל תתעלם כשאני מדבר איתך, איכר.‬
‫זה לא איש קטן. זו טלוויזיה.‬
‫מה זה?‬
‫מכונית.‬
‫שלל המלחמה מוצג לראווה?‬
‫מה הכוח הבלתי נראה הזה?‬ ‫-זכוכית!‬
‫לאיזו מטרה...?‬ ‫-רמזור.‬
‫מה זה?‬ ‫-גלידה.‬
‫איך זה בכלל...?‬ ‫-חשמל.‬
‫נכון שהכול מדהים...‬ ‫-מדהים?‬
‫כשאתה חי זמן רב כמוני,‬
‫אין דבר בעולם הזה שיכול להדהים...‬
‫"חטיף חסילונים". מזון איכרים, ללא ספק.‬
‫נהדר!‬
‫טוב, הגענו.‬
‫אז אתה מבקש משאלה, או מה?‬ ‫-אני אבקש. חכה שנגיע לשם.‬
‫לאן?‬
‫בשם חומת סין הגדולה!‬
‫כרכרה ענקית עשויה פלדה וזכוכית!‬
‫זה אוטובוס. בוא.‬
‫הצדה, זקנה!‬ ‫-אלוהים!‬
‫לאט לאט. בזהירות.‬ ‫-תודה, אדון אדיב.‬
‫לא. בטח יש דרך...‬ ‫-לונג, מה אתה עושה?‬
‫זה כבר יותר טוב.‬
‫לונג, מה אתה עושה?‬
‫מארגן כרכרה אישית.‬
‫אין לי כסף לכרכרה אישית‬ ‫ולכן עלינו לאוטובוס.‬
‫היי, גנבת לי את הכסף?‬
‫לא נספיק להגיע לרכבת...‬ ‫-הנה.‬
‫היי, מאיפה השגת את זה?‬ ‫-אתה יודע, קסם.‬
‫אכלתי הרבה בצהריים.‬
‫- מונית -‬
‫זה הרבה יותר טוב!‬
‫מה זה?‬ ‫-פקק תנועה.‬
‫פקק תנועה.‬
‫זה חג לאומי כלשהו?‬
‫אתה רוצה לומר לי שזה ככה יום‬
‫אחר‬
‫יום?‬
‫השמש זזה מהר יותר מאיתנו.‬
‫זה רע יותר מלהיתקע בקומקום.‬
‫לעולם לא אגיע בזמן. הלוואי שהפקק הזה...‬
‫כן, תמשיך.‬
‫לונג, לא אבזבז משאלה על התנועה!‬
‫תראה, דין, תצטרך להשתמש ב...‬
‫תצטרך להשתמש ב...‬
‫תצטרך ל...‬
‫תצטרך להשתמש ב...‬
‫במשאלה!‬
‫בן מגדל כרוב שכמוך! אין לאן לנסוע!‬
‫תצפור כמה שאתה רוצה, זה לא ישנה דבר!‬
‫נגיע לשם בסוף, לונג.‬
‫גם אם זה ייקח כל היום.‬
‫כל היום?‬
‫שמעתי על פקק שנמשך שלושה שבועות.‬
‫לו רק היה לי דרקון שיכול להטיס אותי.‬
‫אני יודע מה אתה עושה. לא יעבוד.‬ ‫הייתי אלף שנים בקומקום.‬
‫אוכל לבלות כמה שעות בפקק.‬
‫היי, יש לי רעיון.‬ ‫אולי נקשיב לתזמורת הקטנה בזמן שמחכים?‬
‫זה לא יצליח, דין.‬
‫תשתמש במשאלה, דין.‬
‫בסדר!‬
‫היזהר במה שאתה לא מבקש.‬
‫אם תלחץ חזק מדי, לא אהסס ל...‬
‫מה? לעוף לכל מקום? אתה מדהים.‬
‫יש משהו שאתה לא יכול לעשות?‬
‫טוב, זה מאוד...‬
‫בכל אופן, לאן הולכים?‬
‫הנה זה. שם למטה.‬
‫הגענו.‬
‫זמן משאלות.‬
‫בחירה מצוינת. הבנתי את הכיוון.‬
‫טוב, כשבוחרים ארמון, חשוב מאוד...‬
‫מה אתה...?‬
‫די עם השטויות. זה רציני.‬
‫טוב, מה המשאלה?‬
‫טוב. רואה אותה?‬
‫היי, ערב טוב.‬
‫תודה שבאתם.‬ ‫-לינה, יום הולדת שמח.‬
‫מה שלומך?‬
‫זאת המשאלה השנייה שלי.‬
‫הלוואי...‬ ‫-עצור!‬
‫אין לי כוח על אהבה.‬ ‫-מה? לא, לונג...‬
‫חוקי בסיס. בלי מסע בזמן,‬
‫בלי להרוג, וצר לי להודיע, לא ממש,‬
‫איני יכול לגרום שיתאהבו בך.‬
‫לא, זה לא ככה, לונג.‬
‫היא החברה הכי טובה שלי. זאת המשאלה.‬
‫שחברתי תחזור אליי.‬
‫חכה, אחורה. אתה יכול לבקש כל דבר בעולם,‬
‫ותבזבז את זה על חברה?‬
‫מה כבר חשוב יותר מחברות?‬
‫זו שאלה מכשילה?‬ ‫-לא.‬
‫כל דבר אחר.‬
‫תן לי לחשוב, סיר לילה מזהב,‬ ‫ארמון עשוי ירקן,‬
‫צבא של לוחמי טרקוטה!‬
‫למה לבזבז משאלה על בחורה?‬
‫נכון.‬
‫סליחה, לונג. אי אפשר לצפות שתבין.‬ ‫לא הסברתי לך הכול.‬
‫למטה, בבקשה.‬
‫לפני עשר שנים, יום אביב קריר, רוח קלה.‬
‫ילד בודד מחכה אחרי ביה"ס. זה אני.‬
‫הילדה נכנסת, לינה,‬ ‫משליכה כופתאות ומגנה על כבודי...‬
‫זה באמת קורה, נכון?‬
‫זה אמור להיות קל.‬
‫שלוש משאלות וסיימתי. אבל לא…‬
‫נתקעתי עם הגולם הזה.‬
‫תראה אותו והחיוך המטופש שלו.‬
‫כל כך תמים. כל כך נבער.‬
‫כל כך טיפש.‬
‫למה?‬
‫מה עשיתי שזה מגיע לי?‬
‫ואז היא נסעה ולא ראיתי אותה שוב.‬
‫זה בסדר, לונג. גם אני נעצב רק מלדבר על זה.‬
‫אמרתי שאיני יכול לגרום שיתאהבו בך.‬ ‫איך אהפוך מישהו לחברך?‬
‫מה? לא, אנחנו כבר חברים.‬ ‫אני רק צריך להיכנס למסיבה.‬
‫משאלה! למה לא אמרת?‬
‫כן, אני רוצה להיות נסיך.‬
‫בסדר, הנה. תתרחק וכך יהיה!‬
‫סגור. עכשיו למשאלה האחרונה.‬
‫מה זה?‬
‫מה? הפכתי אותך לנסיך.‬
‫לא, נסיך מהסוג הזה.‬
‫כמו אחד מאלה עם חליפה מפוארת‬
‫ושעון רולקס, ומכונית עם נהג,‬
‫ועוזר אישי...‬
‫אלה עשר משאלות שונות. תקבל רק שתיים.‬
‫בסדר. מה עם גרסה זמנית, רק להיום?‬
‫אתה באמת רוצה להתעשר רק ל-24 שעות?‬
‫כל זה לא חשוב לי.‬
‫רק להתחבר שוב ללינה.‬ ‫לא אכפת לה אם אני עשיר או עני.‬
‫סליחה שאני צוחק‬ ‫אבל זה הדבר הכי דבילי ששמעתי בחיי!‬
‫ברור שאכפת לה!‬
‫כן, טוב, זאת המשאלה שלי ולא שלך.‬
‫הכה בי במיץ הקסמים שלך.‬
‫בסדר, 24 שעות.‬
‫מושלם!‬
‫והמכונית.‬
‫מושלם.‬
‫ועוזר אישי שצריך לעשות כל מה שאבקש‬ ‫ב-24 השעות הקרובות.‬
‫לונג, אתה נראה טוב כאדם.‬
‫ההליכה מורכבת קצת, אבל...‬
‫טוב, זמן לחגוג.‬
‫- פתוח -‬
‫צהריים טובים, אדוני.‬ ‫יש לי שאלה לגבי אחד מלקוחותיך.‬
‫מצטער, לא אוכל לתת…‬
‫- סגור -‬
‫אחריי.‬
‫כן. אלה אנשים כלבבי.‬
‫המשרתים נכנסים מאחור.‬
‫זה מדהים.‬
‫נכנסת.‬
‫מעולם לא הושפלתי ככה...‬ ‫-מעיל לתלייה, תודה.‬
‫הנה היא.‬
‫היא נראית כל כך...‬
‫חשובה.‬
‫לינה!‬ ‫-כמה טוב לראותך שוב.‬
‫איך ההרגשה להיות בת 19, יקירה?‬
‫טוב, האמת שאני מבולבלת לאחרונה...‬
‫נפלא, יקירה. מה דעתך להיות‬ ‫הפנים החדשות של מוצרי "שין"?‬
‫אני לא מפרסמת מוצרים‬ ‫שהשתמשו בבעלי חיים לפיתוחם.‬
‫נהדר! איפה אביך?‬ ‫-לינה?‬
‫אבקש שיחתום מיד על החוזה.‬
‫לינה!‬ ‫-היי, טוב לראות אותך שוב!‬
‫אני רוצה שנדבר על עתידך.‬
‫חשבתי הרבה על העתיד שלי.‬
‫חזיות מתנפחות הן עתיד האופנה‬ ‫ואני רוצה שתהיי מעורבת.‬
‫כן. אני לא בטוחה...‬ ‫-נפלא!‬
‫אקבע צילומים בהקדם האפשרי.‬
‫יום הולדת שמח!‬ ‫-טוב... זה אתה, באקלי.‬
‫עברנו מחצית מרשימת האורחים. את מצוינת.‬
‫כן, יופי. שמעת משהו מאבא שלי?‬
‫הוא בטח עובד קשה, כמונו.‬
‫אז אולי קצת פחות מזה,‬
‫ויותר מזה?‬
‫בסדר, דין. קדימה.‬
‫הבנתי. נחישות.‬
‫הנה.‬ ‫-לינה. יום הולדת...‬
‫היי, טוב לראות אותך שוב!‬
‫גם אני מרגיש ככה...‬ ‫-זה היום הטוב ביותר בחיי.‬
‫גם אצלך?‬
‫רגע, לפני שאשכח, הבאתי לך משהו.‬
‫טוב לראותך שוב.‬ ‫-למעשה, מעולם לא נפגשנו.‬
‫אני יכול?‬ ‫-היי, טוב לראות אותך שוב.‬
‫אז מה שלום חברתך הטובה?‬
‫אני לא יודע מה קרה.‬
‫היא לא זיהתה אותי אפילו.‬
‫יופי. חלום מרוסק.‬
‫סיימנו, נכון? מלצר, עוד שניים לדרך.‬
‫גבירותיי ורבותיי, פינוק מיוחד.‬
‫כלת המסיבה ואביה מוזמנים לרחבת הריקודים...‬
‫הנה היא.‬
‫ועכשיו אביה, מר וונג , גש לבמה.‬
‫קורא למר וונג!‬
‫בוא, אבא. אל תתבייש.‬ ‫-מר וונג?‬
‫מר וונג, בוא לכאן!‬
‫הוא בטח יגיע בכל רגע.‬
‫מר וונג.‬
‫וונג, לא? זה השם הנכון?‬
‫איזה אבא לא מגיע ליום ההולדת של בתו?‬
‫כן, נכון?‬ ‫-בוא, עוזר.‬
‫חייבים לעשות משהו.‬ ‫-המיקרופון פעל. סליחה.‬
‫גבירותיי ורבותיי, הביטו לכאן, בבקשה.‬
‫הגענו לפרק הבידור של הערב.‬
‫לונג, תן עשן, תאורה.‬
‫מרחובות שאולין,‬ ‫קונג פו כפי שמעולם לא ראיתם.‬
‫קבלו את המאסטר הגדול!‬
‫מיומן באמנות "סגנון הדרקון".‬
‫עכשיו, כולם, הביטו לבמה כשאני...‬
‫זהו. המופע נגמר. תודה. ביי!‬
‫עוזר אישי.‬
‫מעולם לא נעלבתי כל כך.‬
‫מספר שמונה למזל!‬
‫אדוני, קוויאר, קרם אנגלז, אמוז-בוש?‬
‫אין לך חטיף חסילונים, נכון?‬
‫לא.‬
‫אוי, לא.‬
‫מה גבר כמוך עושה לבדו?‬
‫כל כך נכון. מי צריך יין כשיש חברה טובה?‬
‫אני חושב שאת טועה...‬
‫אני זריזה פחות בדרך כלל, אבל...‬
‫מצטער, חייב לרוץ.‬
‫הלו?‬
‫לינה?‬
‫היי, חתיך?‬
‫משחק אותה קשה להשגה.‬
‫מים. אני רק צריך מים.‬
‫מרענן.‬
‫איפה הילד הזה?‬
‫הלו?‬
‫לינה, זאת את?‬ ‫-לך מכאן. אני עסוקה.‬
‫כן, אני רואה שאת עסוקה.‬
‫כן, מאוד.‬
‫טוב, אני רק...‬
‫אני זה שביצע את מופע הקונג פו.‬
‫ניסיתי רק ל...‬
‫ברור לי מה ניסית לעשות.‬
‫תודה.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫בסדר גמור.‬
‫הנה, קחי את זה.‬
‫תודה.‬
‫רק...‬
‫רק לילה אחד בשנה, חשבתי‬
‫שאולי הוא יוכל לפנות זמן.‬
‫אני לא יודעת למה אני מושפעת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה נורא מביך. אני לא בוכה ככה בדרך כלל.‬
‫בואי, נמרח לך משהו על הפנים.‬
‫כן, זה לא באמת יורד.‬
‫סליחה. אני בטח נראית משוגעת.‬
‫לא.‬
‫אני רק...‬
‫לא יודעת מה עוד לעשות.‬
‫זה כאילו שאני רואה את כל החיים לפניי ו...‬
‫אני ממש משתדלת להסב לכולם גאווה, אבל...‬
‫לא חשוב כמה אני מנסה אני מרגישה...‬
‫כאילו...‬
‫משהו חסר.‬
‫בדיוק.‬
‫הנה אתה, עיני נחש.‬
‫אני מצטערת, אני...‬
‫לעזאזל, את בסדר?‬
‫בסדר גמור.‬
‫בואי.‬
‫תודה.‬
‫סליחה על גסות הרוח.‬
‫לא נראה לי ששמעתי את שמך קודם.‬
‫נפגשנו כבר בעבר?‬
‫טוב, האמת,‬
‫אני...‬
‫הנה את, העלמה וונג. תודה לאל.‬
‫מצאתי אותך בדיוק בזמן. אביך יגיע בכל רגע.‬
‫הוא הגיע?‬ ‫-כן.‬
‫לינה. הנה את.‬
‫היי, אבא.‬
‫באקלי אמר לי שהמסיבה מושלמת.‬
‫כן, נכון.‬
‫תודה, אבא.‬ ‫-בילית בנעימים?‬
‫כן, כמובן. דיברתי עם כל מי שרצית,‬
‫ואני חושבת שהצלחתי ליצור קשרים...‬
‫חשובים.‬
‫- החיבור נותק -‬
‫הלו? הנה זה.‬
‫הבאתי לך משהו מיוחד.‬
‫בבקשה.‬ ‫-קדימה, תפתחי.‬
‫שלחתי את העוזר שלי‬ ‫לחצי מתכשיטני שנגחאי בשביל זה.‬
‫זה נכון.‬
‫ידעתי שתעריכי משהו מיוחד כזה.‬
‫כמובן. בדיוק כמו בשנה שעברה.‬
‫תודה, אבא.‬
‫כבר...? נהנה, סליחה. אני...‬
‫טוב, אין דבר כזה טוב מדי, נכון?‬
‫סליחה. לא ראיתי שאתה שם, בחור צעיר.‬
‫הבט מקרוב, אדוני!‬
‫בבקשה.‬
‫עור איכותי, חליפה מצוינת, רולקס.‬
‫ובאיזה עסק משפחתי אתה?‬
‫כופתאות!‬
‫כלומר, "בית הכופתאות".‬ ‫כלומר, מסעדות באופן כללי.‬
‫כולן.‬
‫בחור צעיר בעל אמצעים. מזכיר לי את עצמי.‬
‫צאו לאכול צהריים מחר.‬
‫אבא!‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫אשמח מאוד.‬ ‫-מצוין.‬
‫נדאג לארגן זאת. סלח לי על נימוסיי, ‬
‫לא קלטתי את שמך.‬
‫אני...‬
‫דן.‬ ‫-נעים להכיר, דן.‬
‫אז, לינה, לאן תרצי ללכת?‬
‫"מגדל הפנינה" מצוין. יש לי שולחן קבוע...‬
‫סליחה, אדוני. שיחה חשובה מאוד.‬ ‫-תן לי כמה דקות.‬
‫אדוני, הם אמרו שהם צריכים לדבר עכשיו.‬
‫תעלה אותם.‬
‫ערב טוב, סליחה שחיכית.‬
‫אז, את באמת רוצה...?‬ ‫-כן!‬
‫כן.‬
‫נתראה מחר, דן.‬
‫דיברנו וזה היה בדיוק כמו פעם.‬
‫וקבענו להיפגש לצהריים מחר. היית מאמין?‬
‫אני לא מאמין שלא הסברת מהי אסלה.‬
‫הכול הולך כמתוכנן.‬
‫באמת, דן?‬
‫אספר את האמת בזמן הנכון.‬
‫אתה לא תספר כי אין דבר כזה זמן נכון.‬
‫אני מבין. אתה איכר, היא נסיכה.‬
‫זה סיפור עתיק וכולם יודעים איך הוא נגמר.‬
‫טוב?‬ ‫-לא, לא טוב. נורא ואיום.‬
‫מחריד!‬
‫לונג, יש בינינו קשר עמוק יותר‬ ‫מכסף או מעמד.‬
‫אז למה שיקרת?‬
‫טוב, אני...‬
‫אני אגיד לך.‬
‫כי ברגע שלינה תגלה מי אתה באמת,‬ ‫כל זה יתפרק.‬
‫אתה צריך ללמוד להאמין קצת באנושות.‬
‫ללמוד? אני פה כבר אלף שנה.‬ ‫אני מבין בבני אדם. אתה לא.‬
‫מסכן. אני מבין מה הבעיה שלך.‬ ‫-אתה הבעיה.‬
‫אין לצפות ממוח הזוחלים הקטן שלך להבין‬
‫את כוחה של חברות אנושית. זה בסדר.‬
‫אהיה חברך הראשון והיחיד. בוא.‬
‫היו לי מיליון חברים כשהייתי אדם! אוי, לא.‬
‫לונג,‬
‫היית...?‬ ‫-כן , הייתי אנושי.‬
‫למען השם, הסתכלת בכלל על קומקום התה?‬
‫והייתי האדם הכי טוב אי פעם!‬
‫אחד הלורדים האהובים והמוערכים‬ ‫בהיסטוריה של סין! יודע למה?‬
‫כי היו לך הרבה חברים?‬ ‫-לא!‬
‫כי היו לי כסף, אדמות וכוח‬ ‫וכולם אהבו אותי בגלל זה.‬
‫רגע, אם אתה כזה נהדר, למה לא שמעתי עליך?‬
‫טוב, מן הסתם יריב קנאי כלשהו‬
‫זקף לזכותו את כל הישגיי כשמתי.‬
‫אז מת והפכו אותך לדרקון משאלות?‬
‫כן, כפרס.‬
‫אתה לא נראה מרוצה מהפרס.‬ ‫-אני מרוצה מאוד.‬
‫אז אם תשתמש במשאלה האחרונה שלך,‬
‫ותבקש מה שכל האדונים האחרים ביקשו,‬
‫אוכל לסיים,‬
‫לעזוב את העולם העלוב אחת ולתמיד‬
‫ולחזור סוף סוף לגן עדן,‬
‫שם כולם מחכים לקבל את שובו‬ ‫של הקיסר הגדול במצעד ענק.‬
‫יש מצעדים בגן עדן?‬
‫אני מנסה להגיד שיש פתרון פשוט‬ ‫לכל בעיה בעולם.‬
‫גם לשלך.‬
‫תשתמש בו.‬
‫אז זה מה שלמדת אחרי כל השנים האלה?‬
‫כן.‬
‫לעזאזל, עשר? אימא שלי מסיימת לעבוד.‬
‫לונג, חייבים ללכת! מהר! קדימה!‬
‫אבל, אדוני, ודאי תוכל‬ ‫להאריך את ההלוואה בשבוע.‬
‫אני מבטיח שביכולתי להחזיר.‬
‫עיקול? לא, אני מתחנן, אדוני.‬
‫החברה הזאת היא מפעל חיי.‬ ‫יש לי משפחה ואחריות...‬
‫- סוף שיחה -‬
‫הכול בסדר, אדוני?‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫רק...‬
‫אל תספר ללינה על זה.‬
‫נו, מצאתם אותו?‬
‫איתרנו את הדירה של הילד.‬
‫כן, ו...?‬
‫הוא לא יכול לצאת או לבוא בלי שנתפוס אותו.‬
‫טוב.‬
‫תיכנס לקומקום, לונג. הכול רגיל.‬
‫יש אור.‬ ‫-באמת תביא את לינה לחור הזה?‬
‫שקט! שיעורים בחוץ.‬
‫המקרר שלה גדול מהדירה הזאת.‬ ‫-אם אתה לא עוזר...‬
‫הורד נעליים. אל תגיד כלום. היא כאן!‬
‫החליפה שלך.‬
‫אוי לא!‬
‫דין, הבאתי לך…‬
‫שלום, אימא. חם הלילה, נכון?‬
‫לא, קר נורא.‬
‫נדבקת במשהו?‬ ‫-לא, רק...‬
‫לומד.‬ ‫-בסדר. הנה.‬
‫אחמם לך שאריות.‬ ‫-אני בטוח שלינה תאהב שאריות.‬
‫מספיק!‬ ‫-מספיק מה?‬
‫תפסיקי לדאוג לי.‬
‫אני בסדר.‬ ‫-אתה לא נראה בסדר.‬
‫איך בביה"ס?‬ ‫-מעולה.‬
‫היה מעולה.‬ ‫-אתה משקר לכולם, לא רק לעצמך.‬
‫אולי די כבר?‬ ‫-בסדר.‬
‫לא, אימא. אני רק...‬
‫אתה יודע איפה אהיה כשתתעשת.‬ ‫-מדבר עם מישהו...‬
‫אחר?‬
‫דין, אני רוצה לשאול אותך שאלה.‬
‫תזכור שאני אימא שלך.‬
‫אתה יכול לספר לי את האמת.‬
‫אתה...‬
‫שותה אלכוהול?!‬
‫אימא, לא. תחזירי!‬ ‫-איפה החבאת?‬
‫אימא, אני לא שותה.‬ ‫-אל תשקר לי!‬
‫חוזר מאוחר, מבריז מביה"ס!‬
‫מתנהג כמטורף כל הזמן!‬ ‫-אימא!‬
‫אני אימא שלך! אני יודעת כשמשהו לא בסדר.‬
‫מה העניין?‬ ‫-הכול בסדר!‬
‫אז דבר אמת. אוכל לעזור, מה שזה לא יהיה.‬
‫לא, אימא, את לא יכולה.‬
‫תאמיני לי.‬
‫את לא.‬
‫לך לחדר שלך!‬
‫ואל תצא אם בכוונתך לזלזל בי.‬
‫אני לא...‬ ‫-לך!‬
‫בסדר!‬
‫שונא את המקום הזה!‬
‫הם ממש רבים.‬ ‫-תביאו לי כיסא.‬
‫פופקורן, מישהו?‬
‫אני שומע אתכם.‬
‫דין.‬
‫קח.‬
‫אתה...‬
‫צריך ארוחה חמה.‬
‫תודה.‬
‫סליחה, אמא.‬
‫היי, חבר קטן. אתה חמוד.‬ ‫יש לך משפחה? אתה רעב?‬
‫כל כך חמוד ורך, עם פנים כאלו...‬
‫זה הוא! תתעורר!‬
‫היי, בוס!‬
‫בוס!‬ ‫-הנער!‬
‫לא יכול להיות.‬
‫טוב, דין, אתה יכול לעשות את זה.‬ ‫רק תגיד לה את האמת.‬
‫ערב טוב, אדוני.‬
‫היי, דן.‬ ‫-היי!‬
‫אדוני, אוכל לקחת את המקטורן שלך?‬ ‫-המקטורן? הוא חדש.‬
‫טוב, דן.‬
‫כן, טוב. אין בעיה. יש לי הרבה כאלה בבית.‬
‫תודה. בבקשה.‬ ‫-הנה.‬
‫סליחה על כל זה.‬
‫אבא שלי מתעקש רק על "הטוב ביותר".‬
‫האמת, לינה, אני רוצה להגיד לך משהו.‬
‫אני יודעת בדיוק מה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫כל כך נחמד להכיר מישהו ממשפחה מכובדת‬
‫שממש מהנה לדבר איתו, נכון?‬
‫גברתי, השולחן מוכן.‬
‫נכון. מכובדת.‬
‫לונג, שמעת? אני אמור להיות ממשפחה מכובדת.‬
‫לא. מה? אני מזועזע. אני המום!‬
‫רגע, כך חזיתי בדיוק.‬ ‫-אני זקוק לעזרתך.‬
‫היית מלך. תגיד לי מה לעשות. אנא.‬
‫טוב, אם תעשה כדבריי בדיוק.‬
‫בסדר. סגור.‬ ‫-אדוני, התרצה מגבת חמ...?‬
‫ראשית, אל תדבר עם פשוטי העם.‬
‫באמת?‬ ‫-אדוני, רק...‬
‫רציתי...‬
‫להציע... מגבת...‬
‫חמה... אדוני...‬
‫גברת, השולחן.‬
‫עכשיו תדרוש שולחן אחר הרבה יותר טוב.‬
‫לינה, השולחן הזה לא ראוי.‬ ‫הרשי לי להראות לך אחר.‬
‫דן, זה שולחן המתאבנים.‬
‫טוב, תגיד למר ומרת מתאבנים‬ ‫שזה השולחן שלנו.‬
‫דן, אתה ממש מצחיק.‬
‫מצחיק? את לא מתכוונת‬ ‫נעים הליכות, מסוגנן, מכובד?‬
‫אתה מעולה. אני בוכה.‬
‫הייתי מוציא אותה להורג באשמת לעג למלוכה.‬
‫תודה שאתה מנסה להפוך‬ ‫את המקום למעניין יותר,‬
‫אבל אולי נלך למקום אחר?‬
‫מקום אחר? מפואר יותר מזה?‬
‫לא טוב מספיק? מהלך יפה, ילדה.‬
‫לא, לסיבוב ברגל או משהו.‬
‫ערב טוב. התרצו להזמין?‬
‫אל תחסוך. כסף הוא לא עניין.‬ ‫-כן, אחד מכל דבר.‬
‫יש בתפריט שלנו יותר מ-600 מנות.‬
‫אז שלושה מכל דבר.‬ ‫-יופי!‬
‫כרצונך, אדוני.‬
‫אז, תקשיב, דן, לגבי אתמול בלילה,‬
‫סליחה שהתנהגתי כל כך מוזר.‬
‫האמת, היה ממש נחמד שמישהו הקשיב לי.‬
‫עכשיו תתעלם והיא שלך.‬
‫הבט סביב. דין.‬ ‫עשירים אף פעם לא שמים לב לאחרים.‬
‫הם מדברים רק על עסקיהם‬ ‫וכמה כסף הם מרוויחים.‬
‫זו כמעט אמנות.‬ ‫-דן, שמעת אותי בכלל?‬
‫אף מילה.‬
‫בסדר, אז אמרתי‬
‫שהיה נחמד לדבר איתך...‬ ‫-מתקרבים. שלב אחרון.‬
‫דבר על הארמונות שלך.‬ ‫-עצרי רגע.‬
‫סיפרתי לך כמה המשפחה שלי מכובדת?‬
‫מנה ראשונה.‬ ‫-תודה.‬
‫על שום דבר.‬
‫דן! אתה יודע מה?‬
‫אתה לא מי שחשבתי שאתה.‬
‫חכי, לינה!‬
‫אני לא מבין.‬ ‫זה עבד עם כל 17 הנשים שלי.‬
‫אוכל להסביר.‬ ‫-מה עכשיו?‬
‫אני...‬
‫אנחנו...‬
‫נלך לטייל ברגל כמו שהצעת.‬
‫אולי נרוץ!‬
‫בתיאבון!‬
‫הפתעה!‬
‫עלי.‬
‫טוב.‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫פושעים. בטח רוצים לחטוף בשביל כופר.‬
‫בואי, מכאן.‬
‫אוי, לא.‬ ‫-טוב, לינה, תמיד רצית להשתתף בקטטת רחוב.‬
‫לונג, עזרה.‬ ‫-לא!‬
‫תישארי רגועה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫דן?‬
‫תראי מה מצאתי בזבל!‬
‫תראו אותי. איך נהפכתי לפיניאטה?‬
‫נראה לי שנפטרנו מהם.‬ ‫-טוב.‬
‫אז מתי בדיוק התכוונת להתנצל, דן?‬
‫אני...‬
‫לצד השני!‬
‫לינה, אני באמת רוצה לומר שאני מצטער.‬
‫מצטער על מה בדיוק?‬
‫מצטער שאני מתנהג כמו אידיוט.‬
‫ההתנצלות מתקבלת.‬
‫עכשיו תיכנס בו! תבעט בפרצוף המטופש שלו!‬
‫תבעט בו!‬
‫תן את הקומקום, ילד.‬
‫לא הסכמתי לזה.‬ ‫אם תבקש משאלה אחרונה... אוי, לא.‬
‫זה לא יכול להיות יותר...‬
‫טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫תאכל ברזל, זבל!‬
‫מה תגיד על זה?‬
‫לעזאזל!‬
‫הפגזה!‬
‫סמוך עליי.‬
‫לינה, נראה לי שנצטרך...‬ ‫-קפוץ!‬
‫אל תדאג, בוס. עלינו.‬
‫אוי, לא!‬
‫אלוהים!‬
‫אתה יודע מה, דן? זה נהפך לדייט לא רע בכלל.‬
‫אוי, לא!‬
‫את בסדר?‬ ‫-נראה לי שכן.‬
‫גם אני בסדר. תודה ששאלתם.‬
‫בחיי.‬
‫מה קרה?‬
‫תם הזמן, דן.‬
‫מה קרה? טוב, קפצנו מבניין.‬
‫כמעט נהרגנו.‬
‫24 השעות חלפו.‬ ‫-הרבצנו לפושעים.‬
‫לא.‬ ‫-טוב, זה היה בעיקר אתה.‬
‫אבל אתה חייב ללמד אותי קונג פו.‬
‫תגובה אוטומטית.‬
‫רגע, מה קרה לחליפה שלך?‬
‫תקשיבי, לינה,‬
‫יש...‬
‫משהו שעליי לספר לך.‬
‫יש לך עוד משאלה. אתה לא חייב.‬
‫לא קוראים לי דן באמת. שמי...‬
‫דין.‬
‫אתה דין.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-אבל...‬
‫למה שיקרת?‬
‫לא תכננתי לשקר. רק…‬
‫חששתי שאם תגלי שזה...‬
‫טוב, רק אני,‬
‫שהכול ייגמר.‬
‫אז אתה עדיין גר באזור הזה?‬
‫כן.‬
‫באותו שיקומן ישן?‬
‫כן.‬
‫אמרתי לך שזה לא ייגמר טוב.‬
‫רגע. אני מכירה את הסמטה הזאת.‬
‫היינו מקצרים מכאן את הדרך בחזרה מבית הספר.‬
‫כן.‬
‫וגברת צ'ו הייתה מוכרת בטטות צלויות.‬
‫היי, תראה, זאת גברת צ'ו!‬
‫גב' צ'ו, זו לינה וונג.‬
‫זוכרת...‬ ‫-שתיים בדולר, בלי מיקוח!‬
‫יש דברים שלא משתנים.‬ ‫-הנה.‬
‫נמכר! הלאה. זוזו!‬
‫זוזו!‬
‫כל כך טעים!‬
‫רגע, זה...?‬
‫אין מצב!‬
‫כן, עשור חדש, אותם מכנסי התעמלות.‬
‫היי, דין, מה תגיד על מרוץ קטן?‬
‫3, 2, 1, צא!‬ ‫-מה?‬
‫היי!‬
‫בסדר.‬
‫לא הוגן.‬
‫אז הדירה הישנה שלכם‬ ‫אמורה להיות מעבר לפינה.‬
‫אני לא בטוח שזה רעיון טוב.‬
‫ווייג'ינג, יש לך בצל ירוק?‬ ‫-היי, גברת סונג.‬
‫סליחה, אני מכירה אותך?‬
‫היי, אמא. הפתעה!‬
‫יש לנו אורחת לא צפויה.‬
‫בחורה? בגלל זה התנהגת כמו משוגע?‬
‫אימא, לא!‬ ‫-כל הזמן‬
‫חששתי שאתה מתמסטל באיזה קפה‬ ‫וזאת רק בחורה...‬
‫זאת לינה!‬ ‫-רק...‬
‫היי.‬
‫לינה?‬
‫מה את עושה פה?‬
‫רק מבקרת חבר ותיק.‬
‫איפה הנימוסים שלי? היכנסי.‬
‫אתה ואני לא סיימנו.‬
‫היא כל כך יפה עכשיו.‬ ‫-כמו נסיכה.‬
‫טוב, האף שלה שטוח קצת.‬
‫הנה, תתחילי עם זה.‬
‫את לא צריכה לטרוח...‬ ‫-את רזה יותר ממקל מטאטא.‬
‫סליחה, לא ציפיתי...‬ ‫-לינה!‬
‫ידעת שדין מניח פרחים‬ ‫על הקבר של קלאקי כל שנה?‬
‫מר הואנג, תפסיק.‬
‫לא ידעתי את זה.‬
‫כל כך חמוד. הוא אפילו בוכה קצת.‬
‫אני לא בוכה. אני מתאבל.‬
‫הוא אפילו מביא פרחים.‬ ‫-זר זעיר!‬
‫היכנס.‬
‫מה? את אומרת שהוא אינו בני?‬
‫ידעת מה קורה. אל תשקר.‬
‫לא. את זו ששיקרה לי כל הזמן.‬
‫רצית רק לרשת את העסק של אבא שלי.‬
‫נכון, וכך אעשה.‬ ‫-אני יודע מה עשית!‬
‫חשבת שתעבדי עליי?‬
‫ראיתי אותך עם הבחור ההוא.‬
‫אין לך מושג.‬
‫הייתי צריך להקשיב לאמי.‬
‫אני אימא שלך.‬ ‫-לא!‬
‫בואי.‬
‫ממש כמו מכונת זמן כאן.‬
‫כן, מצטער.‬
‫רק כאן אני מוצא קצת שקט ושלווה.‬
‫לעולם לא תדע שלווה.‬ ‫-מה?‬
‫כי רוחה של קלאקי תרדוף אותך תמיד!‬
‫לא, קלאקי! את מתה.‬
‫תפרוץ בבכי? נראה כמה דמעות עכשיו?‬
‫איני מתחרט כלל. היית טעימה מאוד.‬ ‫-תכף תדע מהו טעמה של חרטה.‬
‫לא, תתרחקי, תרנגולת רפאים.‬
‫למה אכלת אותי?‬ ‫-לינה הכריחה אותי.‬
‫מכרת אותי.‬
‫זה אכזרי.‬ ‫-זה היה הרעיון שלך.‬
‫היו לנו הרבה רעיונות מטורפים אז.‬
‫כן.‬
‫קחי.‬
‫היי, זוכרת את ההבטחה שלנו?‬
‫עם הזרת...‬ ‫-כמובן!‬
‫איך זה היה?‬
‫לנצח חברים, יום אחר...‬
‫שנה אחר שנה,‬
‫כך אנחנו בזאת...‬
‫נשבעים.‬
‫אלוהים!‬ ‫-את בסדר?‬
‫אני בסדר.‬
‫סליחה, לא ציפיתי לראות את הפנים שלי בענק.‬
‫כל כך מביך.‬
‫אין צורך. כשראיתי את השלט הזה‬ ‫כמעט נפלתי גם.‬
‫אבל זה היה נחמד. כאילו חזרת.‬
‫רק ענקית ומאירה וממש זוהרת.‬
‫אבל זה רחוק מהדבר האמיתי.‬
‫מה דעתך שנצא לדייט אמיתי?‬
‫בלי דן וכל זה.‬
‫אני...‬
‫סליחה.‬
‫לינה, איפה את? הצילומים מתחילים בעוד שעה.‬
‫מה קרה לשיער שלך? אני שולח מכונית!‬
‫דין , ביליתי ממש נפלא הערב,‬
‫אבל אני חייבת ללכת.‬
‫תודה שהשאלת לי את זה.‬ ‫-זה בסדר, תשמרי עד לפעם הבאה.‬
‫לא, באמת...‬
‫זה לא שלא אראה אותך עוד...‬
‫עשר שנים.‬
‫דין...‬
‫האמת היא שיש לי חיים אחרים לגמרי עכשיו.‬
‫אתה מבין? קריירה.‬
‫עתיד שאבי עבד קשה מאוד למענו.‬
‫ציפיות מסוימות שעליי לעמוד בהן.‬
‫אני מניח‬
‫שאני לא עומד בציפיות האלה.‬
‫אני...‬
‫אתה לא מבין.‬
‫אני רק מנסה להיות...‬
‫מציאותית.‬
‫אני מצטערת.‬
‫היי, דין.‬
‫ידעת ש...‬
‫בחטיף חסילונים אין בכלל חסילונים?‬
‫בסדר.‬
‫דין.‬
‫אצל ילדים הכול פשוט יותר.‬
‫אבל אתה בוגר יותר עכשיו. ו...‬
‫טוב... עליך להיות מציאותי.‬
‫דין!‬
‫בשורה טובה, לונג.‬
‫סוף סוף תיפטר ממני.‬
‫אני מוכן למשאלה השלישית.‬
‫באמת?‬
‫תעשה שאהיה עשיר.‬
‫ערימות של זהב. או כל דרך אחרת.‬
‫אבל...‬ ‫-חשבתי שזה לא ישנה.‬
‫שזה לא יעניין אותה.‬
‫זה היה טיפשי.‬
‫תן לי זהב ואיהנה קצת מהחיים הטובים.‬
‫ואנשים יגלו כלפיי כבוד.‬
‫אני בטוח שאז כולם ירצו להיות חברים שלי.‬ ‫-דין…‬
‫אתה בטוח?‬
‫אם אני בטוח?‬
‫זה מה שאמרת לי לבקש מרגע שנפגשנו.‬
‫אז צדקת, טוב? אני טעיתי.‬
‫זהו, זאת המשאלה שלי.‬
‫תגשים אותה ותוכל לחזור לעולם הרוחות שלך‬
‫ולמצעד המטופש שלך בשמיים!‬
‫תגשים את המשאלה, לונג.‬
‫מה?‬
‫דין,‬
‫אגשים את המשאלה שלך.‬
‫אבל קודם,‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫מצאנו את הנער.‬ ‫-איפה הוא?‬
‫הוא היה ב"מגדל הפנינה".‬ ‫-כן, עם בחורה.‬
‫אבל אני חושש שהוא ברח שוב.‬ ‫-מה? איך?‬
‫היי, זה לא שלכם.‬
‫תקשיב, נגמר לי הזמן. אני צריך...‬
‫לינה! אינך אמורה להיות...‬ ‫-מצטערת, אבא, אבל אנחנו חייבים לדבר.‬
‫כמובן.‬
‫אני רק בשיחה חשובה מאוד.‬ ‫-אבא.‬
‫בבקשה.‬
‫אדוני.‬
‫זוכר שגרנו בשיקומן הישן ההוא?‬
‫לא היה לנו הרבה, אבל...‬ ‫-אל תדאגי, לינה.‬
‫לעולם לא נחזור לחיים ההם.‬
‫אבל אבא, אתה אף פעם לא מתגעגע לימים ההם?‬
‫מאיפה כל זה מגיע?‬
‫הבחור הצעיר ההוא אמש,‬
‫זה ששלחת אותי לדייט איתו,‬
‫זה היה דין.‬
‫מהשכונה הישנה שלנו?‬ ‫-כן.‬
‫והוא לקח אותך ל"מגדל הפנינה".‬
‫כן, ואני יודעת מה תגיד.‬
‫תגיד לי להתרחק‬ ‫ולהשאיר מאחור את העולם הישן ההוא,‬
‫אבל אולי נהיה מאושרים יותר אם...‬
‫לינה, הכול יהיה בסדר.‬
‫אלך לדבר עם דין.‬
‫מה?‬ ‫-תביא את הרכב. שתי דקות.‬
‫אבא, אתה בסדר?‬
‫מה קורה?‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫אני אסדר הכול.‬
‫אבא.‬
‫לונג?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫מה המקום הזה?‬
‫זה היה הבית שלי.‬
‫נולדתי למלוכה.‬
‫למדתי בגיל צעיר שזהב‬
‫הוא כוח.‬
‫אז התמקדתי בהרחבת ההון שלי‬
‫ולא נתתי לדבר לעמוד בדרכי.‬
‫הנתינים שלי היו נאמנים‬
‫ועבדו ללא לאות שנה אחר שנה.‬
‫בנותיי נישאו למשפחות הטובות ביותר‬
‫כדי להפיץ את תהילת הממלכה.‬
‫והבן שלי,‬
‫שלחתי אותו לזכות באוצר.‬
‫הוא חזר הביתה כגיבור.‬
‫הצלחתי להשיג עוד זהב, עוד אדמות,‬
‫ואתרי הנצחה רבים יותר מכל לורד אחר לפניי.‬
‫ובכל זאת,‬
‫כששכבתי על ערש דווי,‬
‫חיכיתי לבואם של נתינים נאמנים‬ ‫ובני משפחה אוהבים.‬
‫אבל לא היה איש.‬
‫בנשימתי האחרונה קיללתי את כל מי ששכח אותי.‬
‫הגעתי לשערי עולם הרוחות‬
‫וציפיתי לתהלוכה גדולה שתקבל את פניי.‬
‫פתח את השער כמצוותי!‬
‫במקום זאת, האלים הפכו אותי לדרקון משאלות.‬
‫לא כפרס,‬
‫אלא כעונש.‬
‫נכלאתי בקומקום התה ונשלחתי לכדור הארץ‬
‫לשרת עשרה אדונים‬ ‫וללמוד על משמעות החיים האמיתית.‬
‫ולמען האמת,‬
‫כל השנים האלו,‬
‫כל האדונים האלה,‬
‫תמיד נכשלתי.‬
‫עד שפגשתי אותך.‬
‫איני יודע מה משמעות החיים‬ ‫אבל הדברים שיקרים ללבך,‬
‫החברים שלך, המשפחה שלך,‬
‫שווים יותר מכל דבר שהיה לי אי פעם.‬
‫ואי אפשר לקנות אותם בזהב.‬
‫זאת המשאלה שלך.‬
‫רק תהיה בטוח שזה מה שאתה רוצה.‬
‫אני…‬
‫דין.‬
‫מר וונג? מה אתה עושה כאן?‬
‫בבקשה, תן לי את הקומקום.‬ ‫אין לי זמן לעוד משחקים.‬
‫הם עובדים בשבילך?‬
‫איש לא ייפגע, אבל אני צריך...‬
‫לונג!‬
‫תתרחק מהחבר שלי.‬
‫סוף סוף. ניצלתי.‬
‫מה הבעיה שלך? אמרתי לא לפגוע בילד.‬
‫אני משתחווה לאחרים כל חיי.‬
‫ועכשיו כולם ישתחוו לפניי.‬
‫לא!‬
‫מר וונג.‬ ‫-דרקון, אני מזמן אותך.‬
‫דין!‬
‫אני אדונך עכשיו.‬
‫ומשאלתי הראשונה ברורה.‬
‫אבא?‬
‫לא! אלוהים.‬
‫מה קרה לך?‬
‫דין!‬ ‫-תיכנס לקומקום.‬
‫אבא!‬
‫לינה.‬ ‫-לא.‬
‫תזעיק אמבולנס! אתה תהיה בסדר, אבא.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫אני מצטער.‬
‫ניסיתי להציל אותו, אבל העסק פשט רגל.‬
‫רציתי שיהיה לך הכול.‬
‫ועכשיו...‬
‫השארתי אותך בלי כלום.‬
‫לא.‬
‫לא היה לי צורך בכל זה.‬
‫כל מה שרציתי היה את אבא שלי.‬
‫כל מה שרציתי היה אותך.‬
‫נגיעה אחת ואתה גמור.‬
‫כן, תפוס אותו, בוס. תיגע בו טוב.‬
‫ניצוצות.‬
‫לונג, אני מזמן אותך.‬
‫דין!‬
‫בחור דרקון? אני מזמן אותך.‬
‫דין!‬
‫אני רוצה הרבה כלבלבים לחנות חיות.‬
‫כלבלבים?‬
‫כן, כלבלבים!‬
‫וכך יהיה!‬
‫היי, קטנצ'יק. אקרא לך טדי.‬
‫לא, טדי רע! כלב רע!‬
‫היי, בוס! הקומקום אצלי!‬
‫שהילד לא ישיג אותו!‬
‫עזור לנו! תזמן את הדרקון!‬
‫תבקש משהו! אקדח, כל דבר!‬
‫לבקש?‬
‫דרקון? לזמן?‬
‫בחור דרקון.‬
‫תן לי רגליים ארוכות.‬
‫בסדר.‬
‫אתה צוחק?‬
‫אני מזמן אותך!‬
‫אני פוקד עליך להשליך את הילד.‬
‫אסור לי להתערב.‬
‫אינך האדון עד שהקומקום יהיה ברשותך.‬
‫תרפה ממנו.‬ ‫-לא.‬
‫תרפה ממנו!‬
‫לונג, אני לא רואה אותך!‬
‫אין צורך שתמות הלילה, ילד.‬
‫בוא לעבוד אצלי.‬
‫אתן לך זהב ככל שתרצה.‬
‫שנינו מייחלים לאותו הדבר.‬
‫לא.‬
‫לא, אנחנו לא.‬
‫אני לא צריך זהב.‬
‫יש לי משאלה הרבה יותר חשובה.‬
‫דין.‬ ‫-אני צריך את הקומקום הזה.‬
‫טוב, לפחות תהיה פסל יפה במשרד שלי.‬
‫לא!‬
‫לונג?‬
‫לונג, לא!‬
‫לא!‬
‫לונג!‬
‫דין!‬
‫דין.‬
‫מה קורה?‬
‫ברוך הבא, לונג זו.‬
‫מה קורה?‬
‫איפה אני?‬ ‫-ברכותיי.‬
‫השלמת את שירותך כדרקון משאלות.‬
‫השלמתי? אבל לא סיימתי.‬
‫לא סיימתי עם האדון העשירי.‬
‫נתת למישהו אחר עדיפות על פניך‬
‫והראית לנו שאתה מבין את משמעות החיים.‬
‫עכשיו אתה חופשי להיכנס לעולם הרוחות.‬
‫זה...‬
‫מצעד?‬
‫לכבודך.‬
‫לא, אני לא יכול! אני חייב לחזור.‬
‫לחזור?‬ ‫-הפוך אותי לדרקון. נשארה משאלה אחת להגשים.‬
‫זה מגוחך. חוקי גן עדן אוסרים זאת.‬
‫אתה מגוחך! אתה זקן בחצאית.‬
‫זו לא חצאית!‬ ‫-תחזיר אותי!‬
‫אתה מעז לדחות את רצון האלים?‬
‫טוב. אם לא תשלח אותי בחזרה,‬
‫אלך בעצמי!‬
‫תפסיק!‬ ‫-עננים מטומטמים.‬
‫תפסיק עם זה מיד!‬
‫חבר שלי זקוק לי!‬
‫טוב!‬
‫נאפשר לך לחזור.‬
‫אבל בתנאי אחד.‬
‫לונג!‬
‫משאלתך האחרונה,‬
‫אדון גדול.‬
‫הלוואי…‬
‫אבא?‬
‫אבא!‬
‫הנה אתה, מוריס.‬ ‫והנה פוקט ומר מכנס.‬
‫וכל שאר ה-234.‬
‫וואו, כלבלבים נחמדים.‬
‫רגליים נחמדות.‬
‫תודה. להת'.‬ ‫-ביי!‬
‫דין, אני...‬
‫כשאמרתי שעליך להיות מציאותי יותר,‬ ‫לא התכוונתי...‬
‫זה בסדר, אימא.‬
‫אני...‬
‫צר לי שלא נתתי לך חיים טובים יותר.‬
‫נתת לי הרבה, אימא.‬
‫כל מה שחשוב.‬
‫טוב...‬
‫מאוחר ואנחנו צריכים לאכול ארוחת ערב.‬
‫הנה.‬
‫מר וונג?‬
‫מה אתה עושה פה?‬ ‫-דין פה? הוא בסדר?‬
‫דין, באיזו צרה הסתבכת עכשיו?‬
‫לא. בשום צרה.‬
‫באתי רק להתנצל.‬
‫אני יודע מה עשית.‬
‫תודה.‬
‫טוב, איפה הנימוסים שלי? שבו.‬
‫בדיוק התכוונו לאכול.‬ ‫-את לא צריכה.‬
‫שטויות.‬
‫העונג כולו שלי.‬
‫וחוץ מזה, לא היו לנו אורחים כבר...‬ ‫כמה שעות!‬
‫הם צעירים מכדי להחזיק ידיים.‬
‫תשתקי!‬
‫הנה, נראה שלא תזיק לך ארוחה ביתית טובה.‬
‫זה המרק הכי טעים שאכלתי מימיי.‬
‫נהנה!‬
‫נהנה, מה דעתך? מוגזם, נכון? אביא אחר.‬
‫לא, הוא נהדר, אבא. שים אותו בחלון.‬
‫כן! עד מחר או שהעסקה מבוטלת!‬
‫טוב, תזדרז עם הכופתאות. אתה, זוז הצדה.‬
‫טוב מאוד.‬
‫דין, איפה ספלי התה?‬
‫פותחים בעוד עשר דקות.‬ ‫-על זה!‬
‫ספלי תה.‬
‫ספלי תה...‬
‫לונג?‬
‫ברכות, אדון גדול.‬
‫בן איכרים.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬ ‫אתה אמור להיות בעולם הרוחות.‬
‫כן, לגבי זה, המצב הסתבך קצת.‬
‫אז חזרתי!‬
‫חזרת? לשרת עשרה אדונים נוספים?‬
‫ניחשת נכון.‬
‫אבל חיכית כבר אלף שנה‬ ‫כדי להיכנס בשערים ההם.‬
‫נכון, והיה מצעד והכול, אבל...‬
‫נשארה לך משאלה אחת. לא הייתה דרך אחרת.‬
‫ויתרת על כל זה למעני?‬
‫זה מה שאני רוצה.‬
‫לראשונה אני מרגיש שיש לי...‬
‫קצת חוכמה להציע, אולי לגרום כאן לשינוי.‬
‫חוץ מזה, אין שם חטיף חסילונים‬
‫ועוד לא נסעתי באחת מציפורי הברזל הגדולות,‬
‫ואין מיזוג אוויר. אין מיזוג אוויר בגן עדן!‬
‫למעשה יש הרבה...‬
‫תודה, לונג.‬
‫תודה לך.‬
‫דין, למה יש ערימת ספלי תה שבורים...‬
‫יודע מה? לא רוצה לדעת.‬
‫בסדר, דין, עזוב.‬
‫עזוב, דין.‬
‫נתראה בקרוב.‬
‫אני אל!‬
‫על מי את מסתכלת? על אל, זה מי.‬
‫- תרגום כתוביות: דנה סבן -‬